Metsat+ja+suot+8

Suomi kuuluu pääosin pohjoiseen, __[|taigaan.]__ Vyöhyke kiertää maapallon ympäri lauhkealla vyöhykkeellä. Aivan lounaisimmassa Suomessa on hieman [|lehtimetsävyöhykettä]. Kasvillisuus muodostuu siis ilmaston vaikutuksesta. Yleisimmät puulajit ovat mänty, kuusi ja koivut. Tunturikoivu on siis edelleen lajina hieskoivu. Noin 10 000 vuoden päästä se voi olla oma lajinsa, tunturikoivu. [|Suomen metsät]ovat suurimmaksi osaksi yksityisten ihmisten omistamia talousmetsiä, puupeltoja. Metsän puut ovat pääosin samaa puulajia ja lisäksi samanikäisiä. Talousmetsistä on [|monimuotoisuus][|kaukana]. Tarkoituksena on saada mahdollisimman lyhyt kiertoaika (taimesta tukkipuuksi) ja siten raaka-ainetta nopeasti jalostukseen. Talousmetsä on sijoituskohde, jossa talletus lunastetaan kiertoajan puitteissa eli noin 80-100 vuoden välein. Tuottoa toki saadaan jo aikaisemminkin kasvatus- ja harvennushakkuina. Tällöin saadaan pienempikokoista puuta joko polttopuiksi tai kuitupuuta sellun ja paperin tuotantoon. Metsillä on lisäksi muitakin arvoja monikäytön kannalta: marjastus, sienestys, metsästys, retkeily ja opetuskäyttö. Metsässä retkeilyä on vaikea mitata euroina. Luonnontilaista metsää on jäljellä [|luonnonpuistoissa] ja [|kansallispuistoissa] sekä [|luonnonhoitometsissä]. Tampereen seudulla luonnontilaista metsää voi nähdä Seitsemisen kansallispuistossa ja sielläkin vain Multiharjun alueella. Puisto perustettiin 1982 alueelle, joka oli siihen asti talousmetsää. Poikkeuksena Multiharjun alueen puusto on iältään yli 300 vuotta vanhaa ja täyttää siten vanhan metsän tunnusmerkit. Suurimmat suojelualueet (luonnon- ja kansallispuistot) ovat Pohjois-Suomessa, koska valtion maat painottuvat sinne. Etelä-Suomessa suojeltua metsää on alle prosentti metsäalasta. [|Päämetsätyypit] olivat:, ja. Metsätyypin määrittäminen tapahtuu pohja- ja kenttäkerroksen avulla. Kasvillisuus ilmentää maaperän ja paikan olosuhteita paljastaen siten kasvupaikkatekijät. Lapin tunturikoivuvyöhykkeen tunturikoivu on hieskoivua. Kuvassa Kebnekaisen maastoja. media type="custom" key="21005678" Soita on maamme maa-alasta noin kolmasosa. Soisinta seutua on Pohjois-Pohjanmaa, jossa yli puolet maa-alasta on suota. Soiden syntytapoja ovat metsämaan soistuminen (yleisin tapa), järvien umpeenkasvu ja maankohoamisrannikon soistuminen. Soistumista suosii kostea ja viileä ilmasto, tiivis maaperä ja ehjä kallioperä sekä Suomen korkokuvan tasaisuus. Soita on ojitettu, jotta suo on saatu tuottamaan puuta. Soita on lisäksi kuivattu polttoturpeen tuottamiseksi. Näistä johtuen järvien vesi on monin paikoin ruskehtavaa, laihan kahvin väristä. Väri johtuu humusaineista. Suot luokitellaan __pinnanmuotojen__ mukaan __koho-__ eli __keidassoihin, aapasoihin__ ja __palsasoihin.__ Kohosuo saa vettä vain sateesta, aapasuo myös ympäristön metsästä. Kohosuo on todella karu kasvuympäristö suon kasvillisuuden kannalta. Kohosuon turve muodostuu pohjavesipinnan yläpuolella. Kohosuot ovat yleisiä maamme eteläosassa, aapasuot Pohjanmaalla ja Etelä-Lapissa. Palsoja on vain pohjoisimmassa Lapissa. __Kasvillisuuden__ mukaan suot luokitellaan ____ (kitumäntyjä), __[|korpiin]__ (kuusia, hieskoivua) ja __[|nevoihin]__ (avosuo), [|luhtiin], l[|ähteikköihin] sekä __l__[|ettoihin] (avosuo). Rehevinä soina letot on aikojen saatossa kuivattu kutakuinkin pelloiksi.